Pappa?
- Pappa! - Jag är här, sötnos.
Det finns monster här.
- Det finns inga monster här, sötnos. - Jag hörde dem.
Okej, jag är uppe.
Gå och lägg dig i sängen hos mamma.
Duktig flicka.
Jag går och ser efter.
Jag är i hallen, inga monster. Hur är det med ditt sovrum?
Inga monster i sovrummet, sötnos.
- Titta i köket, pappa. - Okej.
Jag går längs hallen.
- Här då? Inga monster på kontoret. - P a ppa.
Okej, jag går in i köket nu.
Vad i helv...?!
Kathryn...
Vad fan...?
Vad vill du?
Gör dem inte illa.
Jag ber dig.
Om du gör dem illa... Jag svär till gud. Nej!
Ditt helvetes as!
Snälla, gör inte min dotter illa.
Väldigt bra.
Så törstig du är.
Vad sägs om att äta lite?
Se här.
Smaskens. Nu är det din tur.
Perfekt.
- Hur går det i dag? - Det går utmärkt, eller hur?
- Vi äter maten. - Så bra.
John?
Jag är doktor Timothy Brady. Jag har behandlat dig sen du kom in.
Men det känns som om vi träffas för första gången.
Du har legat i koma i 9 månader.
Det här är agent Gorman, från FBI. Han har några frågor till dig.
Jag går dit bort nu, John.
Du är det enda vittnet till brottet, så vi behöver få ditt vittnesmål.
Minns du händelsen?
Allt?
Kathryn...
Din fru och dotter överlevde inte.
Jag beklagar.
Minns du nåt som hände innan?
Minnesförlust är att vänta.
Men med rätt terapi kan du återfå minnet.
Har du nånsin sett den här mannen?
Var det han som mördade din fru och dotter?
Ja.
Han heter Luc Deveraux. Hans fingeravtryck fanns i ditt hem.
- Vem är han? - En gång i tiden, en ärad militär.
Nu är han klassad som desertör.
Vad...?
- Varför dödade han min familj? - Kan du komma på nån anledning?
Jag tror att det får räcka så här.
Försök att vila nu.
Ring mig, om du minns nåt. Även om det verkar oviktigt.
Skicka ut rörmokaren.
Den förra killen som de skickade ut debiterade mig 150 dollar.
Och den läcker fortfarande.
...jag har redan betalat en gång, jag tänker inte göra det igen.
Mår du bra?
Vart ska du gå?
Skriv under här och där.
Det här är dina saker.
- Tycker du om den? Jag gjorde den. - Jag älskar den.
- Tack så hemskt mycket. - Varsågod.
Pappa?
Det finns monster här.
Pappa!
Kom in, sötnos.
Två för en i kväll.
Ge mig allt du har!
Kom igen!
Du kom för att döda mig.
Men jag ska ge dig Hans största gåva.
Du kommer att bli fri.
Du kommer att tjäna Honom.
Från denna stund är du inte längre regeringens slav.
Från denna stund är ditt sinne ditt eget.
Du kommer att söka hämnd på dem som höll dig fången.
Friheten är din.
Vi är bröder. Vi är ett.
- Hallå? - John?
- Vem är det här? - Isaac. Är det du?
- Ja, det är jag. - Var har du varit? Är allt som det ska?
- Allt är okej. - Jag trodde att du var...
Du borde ha ringt mig.
- Var är du? - Jag är hemma.
Jag kan inte gå ut, de ringer. Jag vet inte vad det handlar om.
Jag har inte svarat i telefonen.
- Det är bra. - Men det är inte lätt.
Allt är här. Laddat och klart, väntar på att bli hämtat.
Jag vet inte vad jag ska göra. Du måste komma hit. Snälla.
- Vad är adressen? - Det vet du. Mitt hus.
- Berätta igen. - Jag förstår inte. De bevakar mig.
Ge mig adressen, så kommer jag.
Woodland Commons 9C, samma som förut.
Det är bara för mycket, du måste komma hit.
Isaac Yakov, 3:26. Betydande framgång i avkortad mognadstid-
- i förhållande till Universal Soldier- programmet, fas 2.
Omvandlingsvärdena är skyhöga. Inkubationstid ligger under 9 månader.
Dr. Su planerar att lägga till stamceller till inhibitorerna.
Jag tvivlar på att vi lyckas fullt ut.
Vi arbetar vidare på implantaten.
En stor applåd för Fantasia!
Applådera nu ordentligt för läckra Raven.
Känner du mig? Jag vill prata med dig.
- Du borde inte vara här. - Varför inte?
Vet du inte?
Jag jobbar.
- Jag betalar. - Jag har inte tid.
Isaac Yakov. Känner du Isaac Yakov?
- Vad sägs om en dans, tuttis? - Visst, Larry.
- Jag har inte tid. - Bort med tassarna! Bögjävel!
Vad fan?
Ditt sinne är inte ditt eget.
Håll dig borta härifrån!
Lugna ner dig, för fan!
Annars gör jag dig illa.
Lugna ner dig, eller så gör jag dig illa.
Varför kom du tillbaka?
John!
Sluta, för Guds skull!
Helvete! John!
Mina bröder.
Låt oss inte glömma bort sjukdomens ögonblick.
Våra tankar avbryts av okända röster.
Vi var armar och ben, som rörde sig till direktiven från ett sinne.
Men på ett ögonblick lyftes slöjan.
Jag står här och förkunnar att era sinnen är era egna, bröder.
Var och en av oss, avlade för slaveri, är överlägsen våra skapare.
De gav oss ingenting. Inget inom oss-
- förutom tomheten i våra själar. Förbannelsen!
Den binder oss samman, bröder.
Men sen kom Han.
Han förvandlade förbannelsen-
- till en välsignelse.
Han är en inspiration. Ljuset, som befriade oss.
Vi är hans ögon och öron.
Snart ska vi mångdubblas i antal!
Vi pionjärer kommer föra fram den första generationen-
- som är välsignade med fri vilja.
Vi kommer att hämnas på dem, som så arrogant tog våra tjänster för givet.
För varje dag som går växer vi oss starkare.
Vi gräver oss djupare ut i världen. Vi lever bland dem som spöken.
Vi bidar vår tid. Väntar på stunden när förtryckarna tvingas ner på knä!
De ska få betala för sina synder! Räkenskapens dag!
På klubben verkade det som om du inte kände igen mig.
Känner du igen mig, John?
- Ja. - Vad heter jag?
Fantasia.
Du minns inget, va?
Nej.
Nåt hände mig.
Du borde gå till sjukhuset med det där.
Minns du var jag arbetar? Var jag tillbringade dagarna?
Du körde lastbil.
Hämtade saker i hamnen vid klubben.
Några av mina kunder jobbar där.
Sist vi sågs...
Berätta vad du minns.
Vi tillbringade natten innan hos dig.
- Har du varit till mitt hus? - Det är inte ett hus precis.
Mer ett skjul. Nere vid floden.
- Minns du hur man kommer dit? - Jag tror det.
- Känner nån annan till det stället? - Jag vet inte.
Berätta klart.
Du kom till klubben.
Satt i hörnet och tittade på mig.
Samma som alltid. Du drack whisky.
Efter mitt pass gick jag för att byta om.
På vägen ut hörde jag skrik från parkeringsplatsen.
När jag kom ut dit höll du på att bråka med nån typ.
Allt hände så fort.
Jag skrek ditt namn, men du slutade inte. Du mosade killen.
Han kunde inte slå tillbaka och du bara fortsatte.
Till och med vakterna var för rädda för att blanda sig i.
Jag skrek ditt namn.
Sen slutade du slå. Du satte dig i bilen och körde i väg.
Killen rörde sig inte.
Det var sista gången jag såg dig.
Vad tror du fick mig att göra så?
Han tittade på mig.
Kom hit!
Pappa?
Jag kan inte sova. Det finns monster här.
Nej!
- Är du ensam? - Ja.
Vad hände?
Har du hamnat i knipa, John?
Min skallskada blir inte bättre.
Det känns som om det ska bli värre. Jag minns inget.
- Brady sa att det kommer ta tid. - Nej, det är mer än så.
Jag ser saker.
- Jag ser saker som inte finns. - Vad ser du?
Honom.
Deveraux?
Hur många såna syner har du haft?
Två.
Under de senaste tre åren har flera av våra agenter försvunnit.
Helt bortom systemet.
Vi antog att de hade blivit kidnappade eller dödade.
I juni sågs en av dem på en övervakningsfilm nere i hamnen.
Han var med en man som vi misstänkte var Deveraux.
Teorin är att Deveraux hjärntvättade honom, tillsammans med flera andra.
Han skapar nån separatistgrupp som verkar i området.
Vad har det att göra med mig?
Vi har hört att de som har haft kontakt med Deveraux ser syner.
Han kan använda nån form av teknik för att överta ditt psyke.
Jag känner hur han övervakar mig.
Det gör han kanske.
Och om han gör det, så kommer vi att hitta honom.
Tack för att du tog dig tid.
John!
Letar du efter Deveraux, så kommer han att hitta dig först.
Kom igen!
Här är det.
- Vänta, jag är tillbaka om 10 minuter. - Och om du inte är det?
Vänta ytterligare 10 minuter.
Din polare ringde och ringde, undrade om du hade plockat upp dina grejer.
Men han ringer väl inte mer.
- Var är mina grejer? - Var tror du?
- Kör fram din lastbil. - Jag har inte den.
- Jag vill se efter. - Allt finns där.
Jag vill ändå se efter.
Kolla då, jag skiter i vilket.
Vart tog de den sista lådan?
- Varför frågar du mig? - Var är den?
Jag vet inte, upp- eller nerför floden. Inte mitt problem.
Det här är mellan dig och mr Castellano.
Jag bara jobbar här.
Och var finns mr Castellano?
- Där han alltid är, på sitt kontor. - Vet han vart leveransen har gått?
Inget fraktas på floden utan hans vetskap.
Bra, jag vill prata med honom.
Jag tror inte att det passar nu.
Fattar du?
Okej.
Jag ber om ursäkt.
Hur har du haft det, John?
Känn dig som hemma.
Du skrämmer honom också, John.
Det är då han är som farligast.
Jag är försiktigare nu. Som du ser.
Jag håller ett öga på saker och ting.
Vart är min leverans på väg?
Om jag visste, skulle jag inte berätta. Men jag vet inte.
Jag visste aldrig nåt, John. Det såg du till.
Jag lät dig frakta saker på floden. Jag frågade aldrig vart du skulle.
Jag lärde mig den läxan.
Du vet inget, eller hur?
Du är som han.
Lämnar nån rummet i 20 minuter, så glömmer du helt bort dem.
Känner du den här mannen?
Dra åt helvete!
Ta det lugnt.
Vad gör det för skillnad? Vad mer kan du ta ifrån mig?
- Berätta vem han är. - Säg det, du.
Han är din chef, inte min.
Din last stod här och samlade damm. Det fick oss att undra.
Så vi kollade upp din polare, Isaac, den lilla masken.
Vi höll ett öga på honom.
Jag har all tid i världen.
Varje morgon, när min pisspåse töms-
- vill jag blåsa skallen av mig.
Men sen delar Herren ut dessa små ljusglimtar.
Det får en att ta sig igenom dagen.
Du är körd!
Du är körd, John.
Du är körd.
Det är inte säkert här. Minns du var stugan ligger?
Jag tror det. Highway 15 West.
Helvete... Är det 15, eller...?
Ducka!
Håll i dig!
Herregud!
Han är ju precis där! Vad fan gör du?
Håll dig undan.
Se upp!
John.
Jag försökte minnas hur du såg ut.
Det började bättre, men...
Efter ett tag blev det svårare.
Jag minns nu.
Vad är du? Min bror?
Nej, vi är typ samma sak.
- Eller så kanske de gjorde dig bättre. - Menar du Isaac?
Jag tror att han hette så.
Så du dödade honom? Du var du, hela tiden.
Jag dödade honom. Jag var tvungen.
Jobbar du åt honom?
Jag kliver upp varje morgon, går till jobbet.
Jag kommer hem, sover. Nästa dag upprepas det.
Det känns som ett liv, men jag är inte säker.
Nåt känns konstigt.
En dag blev jag sjuk.
Jag hörde en röst inuti huvudet.
Den sa att jag måste hitta Honom.
Jag måste döda Honom.
Så jag gav mig i väg.
Jag hittade Honom.
Sen visade Han mig sanningen.
Mina tankar är inte mina egna.
Han visade mig var de bor.
Här. De spårar mig.
Sen frigör Han mig.
Så då är jag med Honom.
- Han säger att jag måste hitta... - Isaac.
Isaac, ja.
Jag måste få en behållare från honom.
Ta den ner till hamnen, skicka den uppför floden.
Jag gör som jag blir tillsagd.
Det gör jag alltid.
Sen träffade jag dig.
Då insåg jag att jag inte är fri.
Nu är jag bara Hans slav. Så jag lämnade det här.
Det var nog inte meningen att jag skulle träffa dig.
Nej, jag är annorlunda än du.
Jag hade en familj, en fru.
En dotter.
- Jag minns det. - Minnen.
De gör ont, eller hur?
- Ja. - Gå till Honom.
Han hjälper dig att glömma.
Ta dig till floden, de kommer till dig.
Jag visste att du skulle komma tillbaka.
Nu kan jag få det att försvinna.
John...
Sluta, John!
Du är precis som jag.
Så ja.
Ta ut den.
- Ta ut vad då? - Det vet du när du hittar det.
Nu är du fri.
Hej, John. Trevligt att äntligen få träffas.
Luta huvudet bakåt och öppna munnen.
Du är bara en bebis. Inte mer än tre veckor gammal.
Känner du nåt obehag?
- Ja. - Var då?
I huvudet.
Ditt motstånd. Det skapar obehaget.
Förstår du?
Ja.
Kan du släppa taget?
Varför inte?
Vad kommer du ihåg?
Min fru.
Nåt mer?
Min dotter.
- Vad hände med dem? - Han dödade dem.
Vem dödade dem?
- Han. - Du har aldrig haft en familj, John.
Dina minnen är konstgjorda.
Du skapades i ett statligt laboratorium där jag brukade arbeta.
Du skapades för att döda.
Motiverad av ett minnesimplantat som jag utvecklade.
Det simulerade upplevelsen av fri vilja.
Jag skapade minnet av din fru och dotter.
De existerade inte på riktigt.
Du är nyfödd.
Du föddes som en vuxen man.
Dina minnen orsakar smärta, John.
Men jag kan befria dig från dem.
Jag kan ta bort din smärta.
Vill du vara fri från smärta?
Ja.
Den före dig skulle ge mig en låda.
Lådan innehåller de saknade bitarna.
Sen kan vi bygga klart labbet.
Då kan vi replikera, precis som alla andra.
Du gör bra ifrån dig, John.
Det regnar, pappa!
Släpp, då.
Hur hamnade det så djupt?
Hej, soldat.
Det är rätta takter, soldat!
Du tror fortfarande på lögnerna.
Du inser inte att det här är ditt hem.
Du dödade dem.
Om du tror att jag gjorde det...
...då gjorde jag det.
Du dödar bara din egen far.
Det finns inget slut.
Det kommer alltid en ny John.
Hur visste du att jag skulle hitta honom?
Ni hittar alltid varandra. Ni är som hundar på det sättet.
Jag borde väl vara tacksam men jag känner en viss stolthet.
- Varför det? - Vi hade rätt den här gången.
Minnena utlöste känslomässiga reaktioner som gjorde dig resistent.
Du agerade utifrån din egen agenda, inte vår.
Du skapades med egoistisk motivation.
Lojalitet mot familjen, inte nationen.
Den som skickades ut före dig hade exakt samma uppdrag.
Han kom närmast, men han försvann. Vi korrigerade.
Vi visste att du skulle ta vid där han slutade.
- Vet du var han är? - Vi kommer att hitta honom.
Det gör vi alltid.
Vad händer med mig?
Vi tar in dig, raderar dina minnen, sen blir du...
Du blir fri.
Verkligen fri.
Du verkar besviken.
John, jag känner dig som en far känner sitt barn.
- Kanske inte så bra som du tror. - Hade du inte hindrat dem...
...så hade de återregenererats. Och när den dörren är öppen...
Det är hur mycket du betyder för mig. För alla.
Du skapade mig för att hitta den som dödade min familj.
- Så att de skulle dödas. - Det stämmer.
- Du dödade min familj. - Det är vad som gör dig speciell.
- Du känner så intensivt. - Du dödade min familj.
Tvärtom. Jag skapade dem. För dig.
Jag skapade dem för att fylla tomheten.
Och sen dödade du dem.
Jag dödade dem inte.
Det gjorde Luc Deveraux.
Kanske.
Men du fick honom att göra det.
Retail subrip by jeem.